כבר בצהרי שבת של ה-7 באוקטובר, כשהחלה להתבהר תמונת המצב הקשה, הקמנו יחד עם תנועת התעוררות, מחאת הסטודנטים, חמ"ל לב אחד, וארגונים ירושלמים נוספים, את החמ"ל הירושלמי. מציאות לא מוכרת שבה עשרות אלפי תושבים מפונים מבתיהם לירושלים, מהדרום ומהצפון, הובילה להבנה כי אלפי תלמידים, ילדים ובני נוער איבדו בן לילה את המסגרת החינוכית המוכרת להם מהיומיום.
בתוך תנועת ההתנדבות האזרחית הרחבה שקמה באותם ימים ושעות, חברנו לבתי המלון עץ הזית, לאונרדו וגראנד קורט, ולאנשי חינוך נוספים שהגיעו אף הם בכדי לבנות מסגרות חינוך חלופיות כמענה ראשוני לחלל שנוצר.
אנשי חינוך מתוך 'שומרים ושומרות על הבית המשותף', יחד עם מחנכים ירושלמים נוספים שנענו לקריאתנו, הגיעו ובנו יחד מסגרת חינוכית ייחודית ומיוחדת בתוך המציאות המאתגרת כל כך שאליה הוטלו המפונים במלון עץ הזית. דווקא החלל הראשוני והעדרן של מסגרות סדירות, אפשר לקבוצת אנשי החינוך הייחודית הזו לברוא מסגרת חינוכית מותאמת למצב ולאוכלוסייה. בחלקת האלוהים הקטנה הזו, היה ניסיון כן ליצור מעגלים משותפים של שיח, למידה ומשחק למגוון הרחב והמיוחד של מפוני שדרות, שיעורי עברית ואנגלית, מתמטיקה ומדעים, סדנאות מגוונות ופעילויות הפגה וההעשרה.
![גיא שורץ (צילום: איל גור - שומרים על הבית המשותף)](https://www.kolhair.co.il/wp-content/uploads/2024/06/0ba954df27ccdf24ebf52f66b5ac3a8e-370x493.jpeg.webp)
גיא שורץ (צילום: איל גור – שומרים על הבית המשותף)
מלבד החשיבות הרבה ביצירת מסגרת ושיגרה לילדים ובני הנוער, היווה עבורנו בית חינוך עץ הזית גם 'מגרש משחקים' חינוכי, בו ניסינו 'לעשות את זה' אחרת, ולהקים בית חינוך המושתת על חינוך הומניסטי המבוסס דיאלוג עם כל מנעד התלמידים והגילאים מתוך המפונים. הגעתם של יותר ויותר תלמידים בבוקר, לכל אחת מקבוצות הגיל, היוותה עבורנו את ההוכחה המדויקת ביותר לנחיצות ולמשמעות הרבה של המסגרת שיצרנו.
לאחר שבועיים, הוחלט בעיריית שדרות ומשרד החינוך, לבצע ארגון מחדש ובעצם להותיר שני בתי ספר לשלושת בתי המלון. בית ספר דתי, ובית ספר חילוני. עבורנו הקמת בית הספר, יחד עם השותפים הרבים שתמכו בנו היוותה שמורת טבע מופלאה, עוגן של עשייה, והשתתפות בתיקון חברתי אישי וקבוצתי. תיקון שנדרש כל כך ואולי עוד יותר – בימים אלה.
- הכותב הוא גיא שורץ, לשעבר מנהל חטיבת הביניים של תיכון קשת ראם, ממקימי שומרים ושומרות על הבית המשותף
ירושלמית מתורבתת
המפונים האלה חייבים לחזור לערים שלהם. הם מבזבזים את כספי המיסים ומנצלים את הירושלמים התמימים. שיחזרו למקום ממנו הם באו ויקחו איתם את התרבות המזוהמת שלהם.
עמית
יש לפעמים תחושה שמנצלים לצרכים פוליטיים את הצער והכאב של המפונים וכל שכן של הילדים. דבר שאסור.